Högt uppifrån, en klar morgon ser Nepal idylliskt ut-
-men på marken är det annorlunda.
Kommunistiska rebeller inspirerade av ordförande Mao-
-gör uppror mot regeringen.
Det har pågått i åtta år och kostat nästan 8 000 liv.
Första anblicken stämmer inte alltid i Nepal.
Jag vandrar tillsammans med en grupp på väg till byn Lekhani-
-för att bevittna rekryteringen av Nepals berömda exportprodukt:
De legendariska gurkhasoldaterna.
Gruppen består av gurkhaofficerare, ledda av Adrian Griffith-
-en engelsman som har bott här i femton år och kan språket.
Han har lång erfarenhet av traktens soldater.
När jag var åtta läste jag i en tidning om Johnny Gurkha.
Sen såg jag gurkhasoldater vid en militärparad.
Det inspirerade min fantasi.
Och när jag gick militärakademin blev jag antagen till brigaden-
-och fick ett förordnande hit 1979. Det är nästan 25 år sen.
Kände du dig aldrig besviken?
Nej, jag har alltid velat styra min egen skuta.
Alla kandidater får en siffra. Av de 251 som kommit i dag-
-går bara en bråkdel vidare till nästa steg.
Vi rekryterar en gång om året, och det här är första steget av tre.
Här får alla unga män chansen att bli en del av brittiska armén.
Det är många fler sökande än vad vi har plats för.
Förra året hade vi 24 000 sökande i hela Nepal-
-som slogs om 331 platser.
Det är väldigt viktigt.
Men i dag kommer Galla att välja ut 100 stycken.
-Vad är Galla för nånting? -En rekryteringschef.
Han är en f.d. gurkhasoldat, i det här fallet en fanjunkare.
Han bor i samma område som han arbetar-
-och samlar ihop kandidaterna inför rekryteringen.
-Han har en viktig uppgift. -Ja, han är oundgänglig.
Den brittiska armén betalar tio gånger mer än den nepalesiska-
-så det är lockande att bli gurkhasoldat.
Dags att ta sig an bergen.
Vi ska vandra till Annapurnas basläger på 4 100 meters höjd.
Berget träder fram i horisonten tillsammans med Machhapuchhare-
-"fiskstjärten".
Vi vill se oss om och vänja oss vid hög höjd-
-innan vi ger oss på Mount Everest.
Ihop med guiderna Wongchu och Nawang vandrar jag i maklig takt.
Jag är redan andfådd, men betydligt värre ska det bli.
Everestbestigaren Wongchu bör veta.
Vid vilken höjd får man höjdsjuka?
-Är vi där än? -Du kommer att få höjdsjuka...
...och måste dricka mycket vatten.
Du måste äta soppa och andra saker-
-och vandra långsamt.
Om du får huvudvärk måste du gå ner igen.
"Tidiga symptom: Huvudvärk, aptitlöshet, yrsel, trötthet."
Det känner jag igen. "Åtgärd: Ta kontakt med närmaste sherpa."
"Fortsätt nedåt."
Klart och tydligt. Det är ingen söndagspromenad, precis.
Bärarna skenar uppför berget med vår packning i bambukorgar.
Och Wonchu följer efter med en väldig brådska.
Det är ingen hundrametersfinal...
Utsikten är hänförande. Man förstår varför det kallas "fiskstjärten".
Wongchu låter oss ta en paus på ett av gästhemmen längs vägen-
-som erbjuder ovanliga nepalesiska rätter.
Tack så mycket. Kokt potatis.
-Är det egenodlat? -Ja.
Det ser gott ut.
Är det du som äger gästhemmet, eller jobbar du bara här?
Det kommer folk hit av alla nationaliteter.
Du kan väl engelska? Kan du några andra språk också?
-Vilka språk kan du? -Bara lite engelska.
Och gurung och nepali.
-Bor du här uppe året runt? -Nej.
-På vintern, då? -I Chomrong.
-Bor din familj där? -Ja.
-Brukar du bära saker hit? -Ja, ibland.
-5-10 kilos packning. -5-10 kilo?
Du är stark. Jag är imponerad över att du kan.
Efter lunch blir det kuperat. Upp ur en dal, och ner i nästa.
Wongchu går snabbt. Han har bestigit Everest två gånger.
Nu är det eftermiddag. Det kändes lättare att gå i morse.
Det är svårt att komma i gång efter lunchen.
Varje steg känns som tolv.
Trappstegen är väl underhållna, men oregelbundna.
Sluta gnälla, Palin. I väg med dig.
Njut av Himalaya.
Nu börjar det bli högre.
Jag känner höjden. Är det 3 000 meter nu?
Ja. Det är fint här.
-Ja, det är svalt och skuggigt. -Det är en Hinkugrotta.
-En hindugrotta? -Nej, hinku.
Hinku var en gammal hinduisk gud.
En Himalayagud som bodde här. Här åkallade de honom.
-Och så bodde Snömannen här. -Gjorde han?
-Är det sant? Tror du på honom? -Jag har sett honom på berget.
-Hur såg han ut? -Som en apa och en människa.
-En stor apa? Hur stor? -Som vi.
Jaså? Var det inte en klättrare som hade gått vilse?
Nej, det var Yeti.
-Gav han ljud ifrån sig? -Ja, ibland låter de så här.
Då vet man att Snömannen är på väg.
Vilken underbar utsikt, särskilt om vi får se Yeti.
-Vi kan ta en kopp te med honom. -Ja.
Snömannen är väldigt bra på att koka te.
-Om jag tar mig ner... -Akta dig. Det är Snömannens väg.
Vårt gästhem är ett av många som byggts de senaste 10 åren-
-för alla vandrares skull.
Det enda problemet är att vi inte ser ett dugg.
Det såg så inbjudande och solbelyst ut på avstånd.
Men efter en kvart mulnade det, och nu ser vi inget.
Och så börjar det bli kallt.
Dessutom mår jag inte så bra. Jag kanske bara är förkyld-
-men det kan också bero på den höga höjden.
Men det är långt till Annapurna, så vi måste snart ge oss av.
Men just nu använder jag vandrarhonung.
Man smörjer på det och mår mycket bättre.
Vi har kommit halvvägs, och jag börjar känna tvivel.
Kära nån. Hur ska jag orka med dagen?
Jag hade en hemsk natt. Halsen känns som sandpapper.
Höjden är obeveklig, och det lär inte bli bättre.
Men det finns inget annat val-
-än att fortsätta och hoppas att de andra har fel.
Vi närmar oss lavinområdet.
När snön kommer är den nakna berggrunden livsfarlig.
Wongchu har respekt för området. Han har sett folk dö här.
Själv har jag mina privata laviner.
Tröttheten väller över mig och jag måste ta allt fler pauser.
Där borta ligger baslägret, Machhapuchhare.
Det har fått sitt namn efter det storslagna berget där.
Det är så heligt att man inte får döda djur här.
Dieten är vegetarisk.
Det är underbara omgivningar att vara utpumpad i.
De sista 300 meterna har tagit knäcken på mig.
Jag vet inte om det är en förkylning.
Vi försöker acklimatisera oss inför mycket högre höjder.
Vi ska till Mount Everest, och det är högre.
Hoppas att det är en förkylning, men jag är fullständigt utmattad.
Nån annan fick ta min packning. Jag är som en sjukling...
Det var minsann en rejäl hosta!
Panorera!
Efter en timme når jag baslägret-
-där alla verkar odrägligt lyckliga.
Tack, Wongchu. Jag hade inte klarat mig utan dig.
-Det här är ditt tält. -Jag vill bara rasa ihop nånstans.
Här är ditt tält.
Härligt. Jag orkar inte krypa in. Jag vill bara stå här-
-och njuta av att vara här. Titta där. Fantastiskt.
Det var nästan värt det.
-Tack, det var gott. -Vill du ha mer?
Inte än. Jag tar det här först.
Det känns i lungorna att det är högt, över 4 000 meter.
Utsikten över Annapurna är en uppenbarelse.
Nio av topparna är på över 7 000 meter.
Till vänster ligger vandringstoppen.
-Kan man gå ända dit? -Vissa kan klättra upp.
Om man har bärare är det inte så svårt.
Det tar bara ett par dagar att klättra upp.
Vilka enorma snöfält där uppe på kammen.
I morgon kommer vi att se Annapurnas glaciärer.
Nu känns det äntligen att vi är i Himalaya.
Vi har varit i Karakorum och Hindu Kush, men det här...
Nu känns det att vi är i Himalaya.
Jag måste lägga mig.
Men under natten vänder förkylningen-
-och när Mingmar vill skaka ut mig ur tältet-
-är jag redan uppe och språkar med mina medvandrare.
Solen lyser på Annapurna, men det är bitande kallt.
Bärarna är tunt klädda och bär packning på upp till 40 kilo.
Då så.
Jag kan lyfta det med nöd och näppe.
Helt otroligt.
Jag fattar inte hur han klarar det.
När det väl är uppe går det bra.
Han ler åtminstone.
Bra jobbat. Respekt.
Själv bär jag inte ens en tandborste.
Målet är i sikte. Annapurnas basläger.
Jag är glad att jag klarade det.
Det är en hänförande plats.
Jag hade kunnat missa Annapurna I, II, II och IV.
De är många. Visst är det hänförande?
Jag har en känsla av att jag kommer att klara det.
Här är symbolen för det vi har åstadkommit.
Det är Annapurnas topp.
Det tar andan ur en. Det är ett verkligt mäktigt landskap.
Jag känner att Annapurna var en bra förberedelse.
Nu vet jag vad som väntar i Katmandu och vid Mount Everest.
I Katmandu är man van vid folk.
Det har länge varit centrum i handeln mellan Indien och Tibet.
När Nepal öppnades på 1960-talet...
...lockade den toleranta atmosfären såväl hippies som turister.
Själv är jag mest överraskad av de vackra gamla byggnaderna.
Newarfolket uppfann pagoden och tog den till Kina.
På Durbartorget i stadsdelen Patan-
-berättar redaktören Kundar Dixit om stadens rika förflutna.
Det unika med Kathmandudalen-
-är blandningen av hinduism och buddhism-
-som gav upphov till denna nästan tantriska konst.
Det är fortfarande en levande plats. Folk kommer hit för att be.
Det är inte ett museum.
Det sägs att det finns fler tempel än bostadshus i Katmandu.
Så är det inte längre, men religionen är levande här.
De går direkt hemifrån för att be.
Man förstår varför Nepal gillar turister, men det finns orosmoln.
Här är det stängt.
Jag har hört att affärerna har blivit lidande.
Beror det på problemet med maoisterna?
Det också, men efter 11 september har turismen tappat mark överallt.
Man fruktar att maoisterna ska börja strida i städerna också.
Ska det till en kompromiss, tror du?
Ja, militärt går det inte. Det är båda sidor överens om.
Det är ett rörigt krig i världens svåraste terräng.
Ingen kan vinna, men landet blir lidande.
Det måste vara en intressant tid för en journalist.
Känner du att du kan välja sida i debatten?
Vi startade vår tidning för fyra år sen, när nedgången började.
Det kanske delvis är vårt fel...
Men det är en spännande tid.
Pressen i Nepal har aldrig varit friare än nu.
Förr fick man inte skriva vad som helst om monarkin och militären-
-men så är det inte längre.
Det är en paradox. Landet är utsatt för ett uppror-
-men pressen är fri.
Premiärministern har fått sparken och parlamentet är i ett dödläge.
Utmaningen ligger i att använda den friheten-
-för att få till stånd förändringar och skapa medvetenhet.
Vi har fått tips om att kungen ska delta i en ceremoni.
Säkerheten är rigorös.
Gyanendra blev kung för mindre än tre år sen-
-när nio medlemmar av kungafamiljen hade mördats av kronprinsen.
Dödshotet över kungen är ständigt närvarande.
Kungen blir välsignad av gudinnan Bhadrakali-
-och ceremonin är ett stöd för den belägrade monarkin.
Av köerna utanför palatset att döma saknar inte monarkin anhängare.
Med kungens släkting Pratima Pande köar jag för kungens välsignelse-
-vid den viktiga hinduiska högtiden Desain.
Kungen ser ut som en hotellreceptionist-
-när han placerar tikka-märken i pannan på sitt folk.
Tikka - en blandning av kvark, ris och vermillion-pulver-
-appliceras i hierarkisk ordning.
Ministrar, politiker, politikerfruar, armégeneraler-
-och, till kungens överraskning, engelska tv-presentatörer.
Vi skakar till och med hand.
-Jag hoppas du gillar festivalen. -Det är en bra början på resan.
Nu ska vi se resten av Nepal. Tack.
Ett. Två. Tre!
Förutom att bli välsignade-
-får nepaleserna spela om pengar under Desain.
-Hur räknar ni? -1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.
Man multiplicerar med fyra.
Han vinner allas pengar.
Snäckorna kastas, och man slår vad om hur de ska falla.
Fast det är alltid samme man som vinner.
Han vann igen.
Jag tror att jag är lurad, Pratima! Du har lurat hit mig.
Din man är bankir, och ni vill behöver investeringspengar.
Nästa morgon visar Pratima templen vid Pashupatinath.
90 procent av invånarna är hinduer-
-och det här anses som hinduernas heligaste plats utanför Indien.
På andra sidan floden ligger Ghat, där kremeringar utförs helt öppet.
Här finns också ett torg där heliga Shivadyrkare-
-bor i öppen avskildhet.
Det är som ett ashram för heliga män.
Sadhu.
Ja, de har frånsagt sig alla sina världsliga tillgångar-
-och gett sitt liv åt templet och Shiva.
De är klädda som Shiva och liknar honom.
Shiva smörjer in ansiktet med aska.
-Hur gammal är ni, sir? -56 år.
-Och har varit här i tjugo år? -Ja.
Var ni en sadhu innan ni kom hit också?
Jag, har varit sadhu i 35 år.
-Den här mannen är 86 år. -86?
I 66 år har han sparat det här håret.
86 år utan rakkniv eller sax.
Han är väldigt smal.
Är ni stark?
Han ska visa en yogaposition.
Han behöver inte, om han inte vill.
Hoppas att jag klarar det vid 86 års ålder!
Vid Ghat är det fullt upp för dem som sköter likbålen-
-om de ska hinna med.
Varje religiös hindu vill komma till Pashupatinath-
-för att bli kremerad.
Sönerna bär kroppen barfota till Pashupatinath...
Går de barfota genom staden och bär kroppen med sig?
Begraver man aldrig hinduer? De kremeras alltid.
Efter kremeringen rakar de huvudet. Det är tecknet på sorg.
När den kungliga familjen dog-
-kremerades de samtidigt?
Fem kremerades samma dag, här längs floden.
Det var sorgligt och oerhört.
Det var ett trauma för alla, för hela Nepal.
Det jag får bevittna gör mig först chockad.
Jag är van vid att döden hanteras av proffs.
Våra nära skickas i en låda till en eld långt borta.
Här visas döden upp helt öppet-
-och vi får alla dela deras sorg och beröras.
Den här morgonen får vi inte ligga på latsidan.
Vi kan inte längre skjuta upp den tyngsta delen av resan.
Det är dags att korsa Himalaya.
Från Katmandu kör vi norrut över gränsen-
-från maoisternas land till Maos.
Vi ska ta oss till baslägret på Mount Everests norra sida.
Bergen tornar upp sig, och efter en av Nepals sista kurvor-
-får jag i slutet av dalen min första glimt av Tibet.
Men nu är det Kinas röda flagga som vajar över gränsstationen.
Det här är ett speciellt ställe. Bakom mig har jag Vänskapsbron-
-som sammanbinder Nepal och Kina.
Det är en av två gränsövergångar i hela Himalayaregionen.
Det andra är vid Khunjeravpasset, men den är avstängd.
För tillfället är detta enda sättet att korsa Himalaya.
Jag vet inte varför vi backar in i Kina. Gränser är förvirrande.
Jag vet inte vart jag ska, men jag vet vad jag lämnar.
Tack så mycket för att du hjälpte mig upp.
Jag vet inte vad som händer nu. - Det är dags att ta farväl.
-Lämna mig inte här! -Lycka till.
Hur ska jag överleva utan dig? Vad är ditt råd? "Ät alltid."
-"Fortsätt äta." -Och drick.
-Men ingen alkohol. -Nej, inte i bergen.
På andra sidan gränsen färdas vi uppåt från dalarna-
-till det kala månlandskapet på tibetanska platån.
Det kallas "världens tak"-
-och i två veckor ska jag vistas på över 4 000 meters höjd.
Böneflaggorna visar-
-att trots Kinas ansträngningar under 60- och 70-talen...
...så lever religionen vidare.
Däremot existerar inte längre landet Tibet.
Nu befinner vi oss i Autonoma regionen Tibet-
-en del av Folkrepubliken Kina.
Hur som helst är det ett superlativernas land.
Titta här.
Wow. Vilket ögonblick.
Det är första gången jag ser Everest, förutom på bild.
Vilken storslagen och mäktig syn!
Där borta ser vi hjärtat av Himalaya.
Det är 4-5 bergstoppar över 8 000 meter.
Mount Everest är delvis täckt av moln.
Det är fullständigt magnifikt och värt alla strapatser.
Så här högt upp har jag aldrig varit förut.
Nu är jag på 5 300 meters höjd, ungefär.
Det är över 17 000 fot. Ett rekord för mig.
Och solen skiner. Otroligt!
Nu måste vi bara ta oss dit.
Allt är annorlunda här. De vita husen är i buddhistisk stil-
-och folket har ett mongoliskt snarare än indiskt utseende.
I en by har en högtid inletts.
Min tibetanske guide Migmar säger att det kan pågå i många dagar.
Vi måste hyra några jakar av lokalbefolkningen.
Det var svårt att få tillstånd att filma i Tibet-
-och allt vi gör övervakas noga-
-men när Migmar förklarar planerna känns det bara mer spännande.
Det är åtta kilometer från klostret till Mount Everests basläger.
Vi måste hyra jakar från klostret-
-som kan bära vår utrustning.
Kan jakarna överleva i sträng kyla och på hög höjd?
Jakar trivs på hög höjd.
Längre ner mår de inte bra.
En väg leder närmare Everests basläger-
-byggt av kineserna till stöd för bestigningen av norra sidan 1960.
Rongbuk består av ett kloster, en halv gata, ett gästhem-
-och en otrolig utsikt över jordens högsta punkt.
Det är världens högst belägna kloster, nyligen återuppbyggt-
-som ersättning för det gamla, som förstördes-
-under kulturrevolutionen.
I klostret bor 30 munkar och 30 nunnor.
Det är svårt att tänka sig hur de överlever kylan och isoleringen.
Det är väldigt kallt här. Jag har med den här.
Min gåva till abboten tycks vara ett slags ledtråd.
Det är en thangka, en målad tygrulle, föreställande Buddha.
De tittar kärleksfullt på den.
Ju hårdare deras liv är, desto bättre förstår de Honom.
Jag undrar vad Buddha skulle tycka om gästhemmet. Det är spartanskt.
Men jag har Everest som granne-
-och vädermässigt ser det bra ut inför klättringen till baslägret.
Dessutom har transporten kommit.
Problemet med att vara så nära Everest-
-är att det är högt, och det finns väldigt lite syre.
Det är svårt att andas. Just när man slumrar till-
-vaknar man och kippar efter andan för att få i sig syre.
Det är jäkligt obehagligt på nätterna.
Det är fantastiskt här, men nu vill jag gärna vara nån annanstans-
-där det finns dusch och toalett.
Nästa morgon är förhållandena perfekta.
Bönerna för oss hänger ihop med de andra-
-och ska bäras med vinden upp till gudarna.
Det är svårt att gå-
-men när vi närmar oss Everest tar säkert adrenalinet över.
Jag vet inte om det är jakarna, Everest-
-eller att jag inte är förkyld, men jag har trevligt här.
Det är högre än i Annapurna, och jag orkar nog gå lite längre.
Vi ses!
Vänta!
Söndagslunchen intas på över 5 000 meters höjd.
Det här kallas "svart te".
Det är korngryn och smör. Vi lever enkelt här.
På landet och här är det samma sak.
Vi äter samma sak till frukost, lunch och middag.
-Av korn? -Just det.
Ska det bli en dryck, eller äter ni det?
-Vi äter det. -Här är mitt svarta te.
Tack.
-Vill du ha lite jaksmör? -Ja, varför inte prova?
Jag kan ta lite jaksmör. Smakar den bättre då?
Okej. Oj då.
Tack för att ni har hjälpt oss att komma hit.
Ensamma hade vi inte kommit långt.
Det är gott. Salt te.
Har de nåt annat som värmer kalla dagar?
-Dricker de alkohol? -De har chung. Kornöl.
Är det gott? Teet var gott.
-Vill du smaka? -Det kan jag göra.
Vilken fin flaska.
Är det jäst korn, alltså?
Tack. Underbart.
Lite chung. Skål!
"Botten upp", som de säger i Sahara.
Det är väldigt kallt och starkt. Och smakar äpple.
Tror du att jag är alkoholist, eller?
Är det starkt?
Den första för Buddha, den andra för Uguat.
Den tredje är för himlen.
Sen kan du dricka tre gånger.
Den första för Chomolungma.
Är det Everest?
Chomolungma! Okej.
Nästa är för Buddha. Den store Buddha.
Den tredje är för människan.
Den tredje för människorna. Så där.
Och sen får man dricka.
Det är gott. Som ingefärsdricka med äpple.
-Det känns inte starkt. -Det är väldigt starkt.
En av min barndoms stora händelser var bestigningen av Everest 1953.
Men som barn var jag mer fascinerad-
-av tanken på att berget kunde ha bestigits redan 30 år tidigare.
1924 satte George Mallory upp ett basläger här-
-inför ett försök att bestiga Everests norra sida.
Några veckor senare sågs han och hans kamrat försvinna i ett moln-
-bara några hundra meter från toppen. Ingen av dem dök upp igen.
Det är ett stort mysterium om de besteg Everest eller inte.
Men det är inget för mig. Vi har mycket kvar att se-
-så nu tackar jag för mig vid Everests basläger.
Men jakherdarna är så trevliga, så vi kanske följer med en bit.
Everest lockar många, och även om jag inte orkar hoppa av glädje-
-så känner jag att pulsen ökar när vi närmar oss berget.
Vi kanske ska glömma att Everest fick sitt namn av en kartritare-
-och kalla berget vid dess tibetanska namn:
Chomolungma, moder Jordgudinnan.
I nästa avsnitt korsar jag Tibetplatån.
Jag besöker storslagna kloster-
-och besöker Lhasa, en förbjuden stad.
Jag ser på kung fu-debatt och snurrande bönehjul.
Vi försöker oss på linedance.
Jag ser pilgrimer och heliga sjöar på "Världens tak".
Tibets motsvarighet till schlager- festivalen samt en hästmässa.
Himalaya - underhållning på högsta nivå.
Översättning: Malin Hedlund www.broadcasttext.com